Historie posledního českého úkrytu J. A. Komenského
Zámek
„Zámečku, na kterém psal Komenský nejznamenitější svoje dílo, dnes už ve Třemešné nenaleznete; stával proti nynější ville paní Miloslavy Lohařové, na východním konci vsi, u potoka Netřeby nedaleko myslivny, která zbyla ze starých, zašlých dob, ovšem přestavěná, a byl rozbořen r. 1865.“
Jan Pán, brožurka Bílá Třemešná, 1929
Z
Jméno obce Bílá Třemešná(latinsky Stremen) je odvozeno od střemchy a její přívlastek od bílého pískovce, který je typický pro zdejší oblast. Nejstarší dochovaná historická zmínka o obci je z roku 1238, kdy ji v závěti spolu s dalšími vesnicemi odkázal královský číšník Zbraslav z Vchynic své manželce Domaslavě.
Bílá Třemešná (foto Ladislav Válek)
Ve znaku obce Bílá Třemešná jsou květy střemchy, lev z erbu Třemešských ze Železna, svatojakubská mušle, bílá barva pískovce, modrá barva vody nádrže Tešnov a červená z erbů Zilvárů a Sadovských
První písemná zmínka o Bílé Třemešné (zdroj NA Praha)
Třemešenskou tvrz v 15. století získali vladykové Třemešští ze Železna. Posledním z nich byl rytíř Budivoj, jeho podobu připomíná u kostela zachovaný náhrobek z roku 1578, kdy nešťastnou náhodou zahynul pádem z koně. Jeho smrtí skončilo jedno a půl století působení rodu vladyků ze Železna v Bílé Třemešné. Budivojovi potomci Kateřina, Salomena a pohrobek Jan Přech přišli také o matku a po deseti letech zemřel jejich strýc a poručník Konrád Třemešský. Děti zůstaly v péči babičky Salomeny Rašínové z Valdštejna, ta nakonec obě tvrze po jejich otci, Bílou Třemešnou a Borek u Žirče, prodala v r. 1594 Adamu Zilvárovi ze Silberštejna.
Adam Zilvár ze Silberštejna a Pilníkova (1548 - 1597), pán Žirče, rytíř a krajský hejtman, byl ženatý s Annou Griespekovou z Griespachu. V roce 1580 dědil po strýci Karlu Zilvárovi Žireč. O rok později se část tvrze zřítila do Labe a manželé ji nechali obnovit. Finančně podporoval tiskaře Daniela Adama z Veleslavína. Třemešenskou tvrz koupil v roce 1594 a přestavěl ji na renesanční zámek. Užíval ho ale jen tři roky, zemřel v roce 1597 a Bílou Třemešnou tak zdědil syn Adam, Žireč mladší syn Jan. Vdova se dvěma syny a dvěma dcerami mu nechala v kostele v Žirči zhotovit náhrobek, ale protože byl protestantem, jezuité ho později odstranili a rozbili. V roce 1599 se s dětmi na půl roku uchýlila na zámek Žacléř. Anna z Griespachu zemřela v roce 1602, pochovaná byla jako její muž ve Vlčicích.
Zilvárové drželi Bílou Třemešnou v letech 1594 - 1622 (zdroj Simon Hüttel)
Rodokmen Zilvárů ze Silberštejna a Pilníkova
Adam Zilvár (1548 - 1597) přestavěl třemešenskou tvrz na renesanční zámek (obraz od Vladimíra Holmana, sbírka OÚ Bílá Třemešná)
Zámek Bílá Třemešná (kresba Vladimíra Holmana podle dochovaného modelu)
Žireč zdědil Adam Zilvár (1548 - 1597) po strýci Karlu Zilvárovi v roce 1580
Okenní terče ze žirečského zámku z r. 1588 s erby Adama Zilvára (1548 - 1597) a Anny z Griespachu (foto Národní muzeum)
Anna Griespeková byla dcerou Floriána Griespeka z Griespachu a Roziny Hölzl ze Silianu (zdroj Gerd Hruška)
Žireč (zdroj arealzirec.cz)
Pomník v Žirči s částí náhrobku Adama Zilvára se Silberštejnu (foto Petr Honsnejman)
Zámek Žacléř, kam se uchýlila Anna Griespeková z Griespachu s dětmi v roce 1599
Adam Zilvár (1581 - 1652) vyrůstal v Žirči, na zdejším zámku se v roce 1603 oženil s Hedvikou z Cedlic. Ta byla dcerou Zikmunda z Cedlic, císařského rady a slezského komorního prezidenta. Manželé žili na zámku v Bílé Třemešné, který A. Zilvár v roce 1597 po otci zdědil. Na třemešenském zámku se v roce 1609 provdala Adamova sestra Jana Zilvárová za Zikmunda z Cedlic. Ve stejném roce Adam Zilvár zdědil po Beatrix Eleonoře Zilvárové ze Silberštejna vlčický zámek, kam se s manželkou přestěhovali. Součástí zámku byla knihovna, kterou sám aktivně rozšiřoval a v roce 1614 ve Vlčicích zřídil vlastní tiskárnu, ze které se zachovalo šest tisků. V roce 1616 zemřela jeho žena Hedvika při porodu. Roku 1619 zámek ve Vlčicích vyhořel. V tom roce se Adam Zilvár oženil ve Vrchlabí s Rozinou Miřkovskou z Tropčic, syn Vilém Adam se narodil v r. 1621, další rok Jan Adam a v roce 1628 Rudolf Ferdinand. Pro aktivní účast na stavovském povstání mu byla v roce 1622 zkonfiskována většina majetku včetně Bílé Třemešné a Vlčic. Knihovna ve Vlčicích mu zůstala, v roce 1627 ji přestěhoval patrně do Slezska. Krátce předtím v ní J. A. Komenský objevil německý pedagogický spis Eliáše Bodina Didactica oder Lehrkunst z roku 1621, který ho inspiroval k napsání České Didaktiky.
Alianční erb Adama Zilvára ml. (1581 - 1652) a Hedviky z Cedlic (†1616) z roku 1603, nalezený v Bílé Třemešné (foto Ctibor Košťál)
Erb Cedliců
Zámek ve Vlčicích zdědil Adam Zilvár ml. v roce 1609 po Beatrix Eleonoře Zilvárové ze Silberštejna (sbírka Petra Mlejnka)
Zámek ve Vlčicích dnes (foto fb Zámek Vlčice)
Kostel sv. Vojtěcha s náhrobníky rodu Zilvárů ze Silberštejnu (foto Ladislav Válek)
Druhou ženou Adama Zilvára ml. byla od roku 1619 Rozina Miřkovská z Tropčic, měli 3 syny - Viléma Adama (*1621), Jana Adama (*1622) a Rudolfa Ferdinanda (*1628), (erb Miřkovských z Tropčic - Gerd Hruška)
Renesanční kachel s portrétem Filipa I. Hesenského, nález v místech zaniklého zámku v Bílé Třemešné (foto Petr Mlejnek)
Renesanční kachel z dílny Adama Špačka (1531 - 1572), nález v místech zaniklého zámku v Bílé Třemešné (foto Petr Mlejnek)
Zlomek dalšího aliančního erbu nalezený u myslivny čp. 1 v Bílé Třemešné (foto Petr Mlejnek)
1622 - 1624 a 1628 - 1634
V roce 1622 prodala královská komora Bílou Třemešnou Albrechtovi z Valdštejna (1583 - 1634). Ten dal v roce 1624 třemešenský statek do užívání Jiřímu Sadovskému ze Sloupna.
Albrecht z Valdštejna (1583 - 1634), český šlechtic, vlastnil Bílou Třemešnou od roku 1622
Isabella Kateřina z Harrachu (1601 – 1654), druhá manželka Albrechta z Valdštejna (zdroj Peter Faber - Valdštejn)
Marie Alžběta z Valdštejna, provdaná Kounicová (1625 – 1662), dcera Albrechta z Valdštejna (1583 – 1634) a Isabelly Kateřiny z Harrachu (1601 - 1654), zdroj Peter Faber - Valdštejn
Albrecht z Valdštejna, vojevůdce třicetileté války a politik, jedna z nejvlivnějších osobností tehdejší Evropy. Skupoval pobělohorské konfiskáty a v severovýchodních Čechách z nich vytvořil frýdlantské vévodství.
Frýdlantské vévodství Albrechta z Valdštejna (včetně Bílé Třemešné) v roce 1634
V Bílé Třemešné nalezený fajánsový talíř s erbem Albrechta z Valdštejna (foto Petr Mlejnek)
Mince Albrechta z Valdštejna - zlatý desetidukát z mincovny Jičín z roku 1631 se v r. 2022 vydražil za 10,5 milionu korun (zdroj artplus.cz)
1624 - 1628
Sadovští patřili v 16. století k zámožným rodům. Václav Sadovský ze Sloupna (†1598), pán na Chlumu, Žíželevsi a Sadové, mimosudí v království Českém měl za manželku Barboru Stošovou z Kounic. Jejich syn Jiří Sadovský ze Sloupna (1580 - 1640) byl hejtmanem Královéhradeckého kraje a mecenášem Jednoty bratrské. Byl posledním členem rodu, který držel panství Sadová, Chlum prodal v roce 1604. S manželkou Evou z Lokšan měli 4 syny, v roce 1617 však zemřela. Pochovaná byla stejně jako synek Bedřich Jaroš (†1616) v Žíželevsi. Děti pomáhala vychovat sestra Helena Barbora z Lokšan, která se stala Sadovského druhou ženou, v r. 1624 ale také zemřela. Jiří Sadovský byl za aktivní účast na stavovském povstání odsouzen ke ztrátě dvou třetin svého jmění, byly mu zabrány statky Sadová a Žíželeves, za zbylou třetinu mu postoupil Albrecht z Valdštejna jako léno Bílou Třemešnou, Velehrádek a Červené Poličany. V Třemešné žil od 27. 2. 1624 se svými syny Václavem Ferdinandem, Janem Jiřím a Petrem Bohuslavem.Na jaře 1626 se v Brandýse nad Orlicí oženil s Ester Vchynskou z Vchynic a Tetova. Od podzimu 1626 na zámku v Bílé Třemešné poskytl útočiště J. A. Komenskému a dalším pronásledovaným českým bratřím, ještě o něco dřív se sem uchýlil Komenského tchán Jan Cyrill s manželkou. Počátkem února 1628 nakonec všichni i s rodinami odešli do exilu. Ester Vchynská v Lešně po dvou letech zemřela, poslední manželkou Jiřího Sadovského se stala Markéta Hodějovská z Hodějova.
Jiří Sadovský ze Sloupna žil v Bílé Třemešné od února 1624 do února 1628 (foto Velký erbovník)
Erb Sadovských ze Sloupna (zdroj Der Böhmische Adel)
Náhrobník Adama Sadovského ze Sloupna (†1552), praděda Jiřího Sadovského, v kostele sv. Jana Křtitele na Dohaličkách (zdroj Jiří Zeman)
Současná podoba kostela sv. Jana Křtitele na Dohaličkách - pohřbeni zde byli členové rodů Sadovských ze Sloupna, Schaffgotschů z Kynastu a Greiffensteinu a Gretzlů z Gränzensteinu
Erb Stošů z Kounic (zdroj nacr.cz)
Anna Marie Sadovská ze Sloupna, sestra Jiřího Sadovského, zemřela v roce 1583 u prarodičů ve Starých Bukách (zdroj Jiří Hás a altenbuch-riesengebirge.de)
Ve Starých Bukách se dochovaly také náhrobníky prarodičů Jiřího Sadovského - Jiřího Stoše z Kounic a Anny z Cedlic (foto Stanislav Bauer a altenbuch-riesengebirge.de)
Kostel sv. Anny ve Starých Bukách se zámkem v pozadí (foto Stanislav Bauer)
Kostel sv. Mikuláše v Žíželevsi, kde byli pochováni otec Jiřího Sadovského Václav, manželka Eva z Lokšan a syn Bedřich Jaroš - z náhrobníků se dochovaly jen opisy (zdroj Emanuel Poche, 1937)
J. Schaller opsal texty náhrobních desek z hořiněveské pamětní knihy - 4) Václav Sadovský, 9) Bedřich Jaroš, 10) Eva Sadovská, roz. z Lokšan (Josef František Jaroslav Schaller, Topographie des Königreichs Böhmen, svazek 15, 1790)
Jiří Sadovský a Eva z Lokšan (†10.11.1617) měli syny Bedřicha Jaroše, Václava Ferdinanda, Jana Jiřího a Petra Bohuslava. Druhou ženou Sadovského byla její sestra Helena Barbora z Lokšan (†1624)
Kateřina z Lokšan, babička Evy a Heleny Barbory, založila v roce 1558 na zámku Březnice knihovnu, která je dnes nejstarší zámeckou knihovnou v Čechách (zdroj zamek-breznice.cz)
19. 3.1624, Praha - Jiří Sadovský ze Sloupna, který koupil od Albrechta z Valdštejna statky včetně Bílé Třemešné a zůstal mu dlužen 8.000 říšských tolarů, zavazuje se tuto částku uhradit do sv. Jiří 1631 (zdroj Národní archiv Praha)
Ester Vchynská z Vchynic a Tetova (1583 – 1630) byla manželkou Jiřího Sadovského od roku 1626
Pečeť a podpis Jiřího Sadovského na listině pro Albrechta z Valdštejna z 1. 6. 1628, uložené v SOA v Mnichově Hradišti (zdroj Studie Muzea Kroměřížska ‘83)
Markéta Hodějovská z Hodějova († před 1652), vdova po Adamu ml. Budovcovi z Budova, byla poslední ženou Jiřího Sadovského ze Sloupna
Jiří Sadovský ze Sloupna (1580 - 1640) a jeho manželky
1628 - 1646
Valdštejn předal opuštěné třemešenské panstvíLadislavu Lickovi z Rýzmburka (†1632). Lickové z Rýzmburka patřili k nejstarším českým rodům. Otcem Ladislava a jeho sestry Anny Marie byl Vratislav Václav Licek (†1619). Ten žil v Petrovicích u Lanškrouna v letech 1597 - 1619, jeho ženou byla Bohunka Blíživská z Blíživy. Adam Lev Licek (†1620) se v roce 1604 oženil s Esterou rozenou Žejdlicovou ze Šenfeldu (†1631), společně drželi od roku 1609 hrad Pernštejn a Ladislava a Annu Marii vychovávali. Adam Lev se přátelil s Albrechtem z Valdštejna už od mladých let, prošli spolu mnoha bojišti. Když přišel v roce 1620 o život, Valdštejn byl na žádost vdovy a sirotků jmenován v r. 1622 jejich poručníkem. Ladislava dal studovat, přijal ho jako páže ke svému dvoru, později ho povýšil na hejtmana a ustanovil nejvyšším komorníkem nad stříbrem. V roce 1624 prodal Ladislav zděděné Petrovice, roku 1628 obdržel od Valdštejna jako léno statek Bílou Třemešnou.Ladislav Licek však v listopadu 1632 v Jičíně zemřel a Třemešnou po něm zdědila jeho sestra Anna Marie Licková z Rýzmburka (†1646). Ta byla komorní dámou Valdštejnovy druhé manželky kněžny Isabelly Kateřiny z Harrachu, která v letech války sídlila v Mostě nad Litavou (Bruck an der Leitha). Po zavraždění Valdštejna v roce 1634 už zůstala Bílá Třemešná v držení Licků. Anna Marie Licková se provdala za Václava Macáka z Ottenburku. Z roku 1643 se dochovala její závěť. V říjnu 1645 se jim v Hořicích narodil syn Jiří, už následující rok ale zemřela.
Erb Licků z Rýzmburka (zdroj Velký erbovník)
Erb Licků z Rýzmburka
Lickové z Rýzmburka, rodokmen
Borohrádek, kostel sv. Michaela Archanděla, náhrobník z r. 1625 - Lickové z Rýzmburka získali Borohrádek roku 1414, po Janu Lickovi (†1553), hejtmanovi hradeckého kraje, jej zdědil syn Zikmund (†1582) a jeho synové Borohrádek prodali v roce 1583
Vratislav Václav Licek (†1619) držel Petrovice u Lanškouna od roku 1597, jeho syn Ladislav Licek je v roce 1624 prodal (foto herbia.cz)
Bohunka Blíživská z Blíživy byla ženou Vratislava Václava Licka. V Petrovicích žili od roku 1597, kdy je zdědili po Adamu Blíživském z Blíživy
Alianční erb Adama Lva Licka a Estery Žejdlicové ze Šenfeldu, kteří vychovávali Ladislava a Annu Marii (foto František Bednář)
Erb Žejdliců ze Šenfeldu (zdroj nacr.cz)
Hrad Pernštejn drželi společně Adam Lev Licek s Esterou rozenou Žejdlicovou ze Šenfeldu od roku 1609 (podoba hradu ze 16. století, zdroj pernstejnsko.cz)
Hrad Pernštejn (zdroj NPÚ)
O Ladislavu Lickovi a Bílé Třemešné psal Albrecht z Valdštejna svému regentu G. Taxisovi v letech 1628 a 1629 (zdroj František Dvorský, Albrecht z Valdštejna až na konec roku 1621, rok vydání 1892)
Bruck an der Leitha v roce 1627, kde byla Anna Marie Licková komorní dámou Isabelly Kateřiny z Harrachu
Isabella Kateřina z Harrachu (1601 – 1654)
Městský zámek Prugg v Brucku an der Leitha je dodnes v majetku Harrachů, park je přístupný veřejnosti (zdroj schlossprugg.com)
Závěť Anny Marie Macákové, roz. Lickové z Rýzmburka z 8. 4. 1643 (zdroj Desky zemské)
1646 - 1650
Václav Macák z Ottenburku (†1650) pocházel z Opavy. Jeho dědeček Daniel Macák (†1600), zastávající funkci purkmistra, byl roku 1580 povýšen do šlechtického stavu, přičemž obdržel přídomek z Ottenburku. Získal Otice (Ottendorf) a koupil statky Velké Hoštice, Kravaře a Kouty. O prestiži rodu vypovídá skutečnost, že jeho členové mají náhrobníky v opavské katedrále Nanebevzetí Panny Marie. Rodiči Václava Macáka byli Jakub Macák (†1609) a Salomena Pelhřimovna z Třenkovic, měl sestru Zuzanu, provdanou Rivarovou. Za třicetileté války se v Opavě přidal k dánskému vojsku. Jeho bratranci Jiří ml. a Kašpar se také angažovali při dánské okupaci Opavy, oběma byl zkonfiskován majetek a mezi lety 1630 - 1634 zemřeli. Václav Macák v roce 1641 přesídlil do Čech, usadil se v Bílé Třemešné a uzavřel sňatek s Annou Marií Lickovou z Rýzmburka. Roku 1642 mu byl císařem Ferdinandem III. potvrzen šlechtický stav a obdržel nový znak, v následujícím roce byl přijat za zemského obyvatele. Syn Jiří se narodil v roce 1645, už o rok později ale manželka Anna Marie zemřela. V roce 1646 po ní zdědil Bílou Třemešnou, znovu se oženil s Marií Salomenou Bukovskou z Neudorfu a v květnu koupili od Jana Matyáše hraběte Gallase Sadovou (vsi Sadová, Klenice, Sovětice a Dub). V roce 1650 však zemřel. Jeho vnuk František Antonín (*1667), kterého nepoznal, byl později starostou Hostinného.
Václav Macák z Ottenburku po manželce Anně Marii Lickové zdědil roku 1646 Bílou Třemešnou, jeho další ženou byla Marie Salomena Bukovská (foto Velký erbovník)
Nový znak, který Václav Macák obdržel v r. 1642 - s korunovaným lvem místo leoparda z roku 1580 (zdroj Der Mährische Adel)
Rodokmen Václava Macáka z Ottenburku (zdroj ZA Opava, J. Zukal, i. č. 201)
Podle opavského kronikáře Josefa Zukala byl Václav Macák z Ottenburku na Třemešné synem Jakuba a vnukem Daniela Macáků z Ottenburku (zdroj ZA Opava, J. Zukal, i. č. 201)
Oznámení Salomeny Pelhřimovny z Třenkovic z roku 1609 (zdroj Staré písemné památky žen a dcer českých, František Dvorský, 1869)
Poručníky Václava Macáka a jeho sestry Zuzany byli v roce 1615 strýc Jiří Macák st. a Beneš Pražma z Bílkova (zdroj ZA Opava)
Záznam o žádosti Václava Macáka z roku 1641 (zdroj ZA Opava, J. Zukal, i. č. 201)
Václav Macák z Ottenburku a jeho druhá manželka Marie Salomena roz. Bukovská z Neudorfu kupují v květnu 1646 statek Sadová, Urbář panství Sadová z r. 1690 (zdroj Jiří Zeman)
Katedrála Nanebevzetí Panny Marie v Opavě, kde jsou pohřbeni členové rodu Macáků z Ottenburku
V katedrále mají dodnes náhrobky bratr Daniela Macáka Jan (†1582), sestra Anna (†1587) a manželka Zuzana (†1588), foto Michael Bujnovský
Dvojitý náhrobek Anny (vlevo) a Zuzany Macákoven z Ottenburku v západní předsíni katedrály (foto otevrenechramy.cz)
Opis listiny z roku 1600, kde se rozděluje majetek po Danielu Macákovi mezi sourozence - Jiří st. zdědil Velké Hoštice a Otice, Matouš Kravaře a Kouty, Jakub (otec V. Macáka na Třemešné) a Dorotka měli stanovený peněžní plat (zdroj ZA Opava)
Daniel Macák získal dvůr v Oticích v roce 1577. V dubnu 1590 zámek pronajal synovi Jiřímu st., ten ho v roce 1600 zdědil. Stál do r. 1945, kdy Rudá armáda vybombardovala město Ratiboř (zdroj Ondřej Šmíd)
Zámek ve Velkých Hošticích koupil Daniel Macák v roce 1579, syn Jiří st. ho zdědil v r. 1600 společně s Oticemi a rod Macáků držel do r. 1636 (foto Radim Masiarik)
Daniel Macák koupil kravařské panství roku 1581. V r. 1600 obdržel Kravaře i Kouty jeho syn Matyáš (†1605), po něm po dosažení plnoletosti vnuk Kašpar, kterému však byly pro podporu protihabsburského odboje zkonfiskovány (zdroj kravare.cz)
1650 - 1656
Prvním manželem Marie Salomeny Bukovskéz Neudorfu (†1656) se stal Jan Florián Brodský z Neudorfu, hejtman škvoreckého panství. Byl synem zámožného náchodského měšťana a soukeníka Floriána Brodského, který se do Náchoda přistěhoval z Českého Brodu. Muž Marie Salomeny byl společně s jejím otcem Jeronýmem Bukovským v roce 1612 povýšen do šlechtického stavu a měl s ním společný erb. V roce 1629 i 1638 se jmenovala Kriegová (Kryková), jako další příjmení jsou uváděná Keckow a Peiková. V roce 1638 se stala majitelkou domu U Benešů čp. 830 na Koňském trhu v Praze (dnešní Václavské náměstí). Manželkou Václava Macáka z Ottenburku byla od roku 1646. Ovdovělý Macák, který měl synka z manželství s Annou Marií roz. Lickovou z Rýzmburka, v roce 1650 zemřel, Bukovská tak statek Bílou Třemešnou (vsi Bílá Třemešná, Doubravice, Nemojov) a statek Sadovou zdědila.V roce 1650 se provdala znovu, za Jana Arnošta Schaffgotsche, který měl z manželství s Kateřinou Dobřenskou dvě děti. Roku 1652 sepsala závěť a když 30. 9. 1656 zemřela, Třemešná se dostala do držení rodu Schaffgotschů. Zděděné domy v Praze a v Jičíně Jan Arnošt v roce 1660 prodal.
Marie Salomena měla mladší sestru Annu Kateřinu, provdanou Kavalarovou. Jejich otec Jeroným Bukovský z Neudorfu (†1629) byl regentem Trčků, Smiřických i Albrechta z Valdštejna. V Jičíně vlastnil od roku 1608 v sousedství zámku regentský dům, který je na Valdštejnově náměstí nejstarším, a nechal ho přestavět v renesančním slohu. V podloubí se dochoval alianční znak J. Bukovského a jeho manželky Marty Šponárové z Blinsdorfu v horním Slezsku. Jeroným Bukovský jako regent Smiřických vyzradil rodičům Elišky Kateřiny Smiřické její vztah s kovářem Jiříkem Wagnerem a ta byla poté rodinou na mnoho let vězněna.
Erb Náchodských a Bukovských z Neudorfu (zdroj abebooks.de)
Erb Šponárů z Blinsdorfu (zdroj Der mährische Adel)
Marie Salomena Bukovská z Neudorfu
Zápis o nobilitaci Jeronýma Bukovského a Jana Floriána Brodského z Neudorfu z roku 1612
Dům na Václavském náměstí čp. 830 koupila Marie Salomena Kryková roz. Bukovská z Neudorfu v roce 1638 (zdroj Václav Líva, Sborník příspěvků k dějinám hlavního města Prahy 9, 1935)
Sadelerova rytina Prahy z r. 1606 s označením domu na Koňském trhu (dnešní Václavské náměstí)
Horní část Václavského náměstí, dům čp. 830 druhý zleva. Na místě domů čp. 829, 830 a 831 byl v roce 1976 postaven obchodní dům Družba
Pohled do Jindřišské ulice, dům Marie Salomeny vpravo
Alianční erb Jeronýma Bukovského z Neudorfu a Marty Šponárové z Blinsdorfu na domě v Jičíně
Regentský dům čp. 2 na Valdštejnově náměstí v Jičíně (vpravo)
Regentský dům vedle zámku (foto-ropek.cz)
1656 - 1788
Jan Arnošt Schaffgotsch z Kynastu a Greiffensteinu (1623 - 1695) se narodil v Bohuslavicích u Nového Města nad Metují, byl zakladatelem české větve rodu Schaffgotschů, stal se královéhradeckým hejtmanem. Jeho první ženou byla od roku 1647 Kateřina Dobřenská z Dobřenic (†1650). Ta měla z předchozího manželství s Petrem Strakou z Nedabylic (1617 - 1646) tři děti - Annu Alžbětu, Alenu a Jana Petra, kterému byl kmotrem J. A. Schaffgotsch. Jan Petr Straka z Nedabylic (1645 - 1720) později odkázal svůj majetek ve prospěch zřízení akademie pro mláděž zchudlých šlechtických rodů, ve Strakově akademii dnes sídlí vláda České republiky. Janu Arnoštu Schaffgotschovi a Kateřině Dobřenské se narodily dvě děti - Kateřina (1648 - 1673) a Jan Jindřich (1649 - 1673). V roce 1649 koupili statek Obědovice, následující rok manželka zemřela. U jejích tří dětí z prvního manželství se ujala poručnictví Lucie Marie Haugvicová, roz. Straková.
Ovdovělý Jan Arnošt se v roce 1650 oženil podruhé, s Marií Salomenou Macákovou, rozenou Bukovskou z Neudorfu (†1656). Když v roce 1656 zemřela, zdědil panství Sadová, Bílou Třemešnou a další. V Sadové vystavěl jako rodové sídlo novou tvrz, která stála v místech nedaleko původní tvrze. Rytíř Schaffgotsch byl v roce 1658 povýšen do panského stavu. V roce 1659 si vzal za ženu Johanu Magdalenu Lažanskou z Bukové (†1674) a za rok se jim narodil syn Julius Arnošt (1660 - 1685). Ve stejném roce také přišla na svět jeho nemanželská dcera Johana Ernestina Malá. V roce 1661 koupil Kunčice s Nechanicemi, od roku 1663 byl majitelem domu v Panské ulici na Novém Městě v Praze. Statek Obědovice z manželství s K. Dobřenskou prodal v roce 1664, koncem roku v Hradci Králové během hádky probodl švagra Jiřího Friedricha Dobřenského. Poutí do Říma unikl zatčení, v roce 1667 ho císař omilostnil. V roce 1673 zemřely obě děti z prvního manželství, další rok jeho poslední žena. Roku 1680 zahájil v Bílé Třemešné přestavbu dřevěného kostela sv. Jakuba na zděný, nad vchodem je dodnes jeho erb s letopočtem 1691. V roce 1681 byl povýšen do hraběcího stavu. Syn Julius Arnošt, který měl za druhou ženu Annu Kateřinu (1669 - 1712), sestru hraběte Františka Antonína Šporka, zemřel v roce 1685. Protože už Jan Arnošt Schaffgotsch neměl potomky, vytvořil ze svých statků v r. 1686 rodinný fideikomis pro svého synovce Jana Arnošta Antonína. V letech 1690 - 1692 poskytl finance na barokní přestavbu a rozšíření kostela Nanebevzetí Panny Marie v Nechanicích a kostela sv. Jiří v Hrádku. V závěru života žil v Sobětuši, pochovaný byl v kostele v Nechanicích.
Erb Schaffgotschů z Kynastu a Greiffensteinu, kteří vlastnili Bílou Třemešnou v letech 1656 - 1788
Jan Arnošt Schaffgotsch (1623 - 1695) se narodil v Bohuslavicích u Nového Města nad Metují rodičům Ernstovi von Schaffgotsch a Barbaře Kammerer von Langenhalsen (foto Ladislav Válek)
První ženou Jana Arnošta Schaffgotsche byla od roku 1647 Kateřina Straková, rozená Dobřenská z Dobřenic (†1650), měli dceru Kateřinu (1648 - 1673) a syna Jana Jindřicha (1649 - 1673)
Jejím synem z předchozího manželství byl Jan Petr Straka z Nedabylic (1645 - 1720), filantrop a zakladatel Strakovy akademie (foto muzeum-nmnm.cz)
Obědovice v Královéhradeckém kraji držel Jan Arnošt Schaffgotsch v letech 1649 - 1664
Od roku 1650 byla manželkou J. A. Schaffgotsche Marie Salomena Macáková, roz. Bukovská z Neudorfu (†1656), foto muni.cz
Sadová a okolí - výřez z mapy královéhradecké diecéze od J. A. Venuta z roku 1790 (zdroj Královská kanonie premonstrátů na Strahově)
Třetí ženou J. A. Schaffgotsche se stala v roce 1659 Johanna Magdalena Lažanská z Bukové (†1674), narodil se jim syn Julius Arnošt (1660 - 1685), foto NPÚ
Jan Arnošt Schaffgotsch byl od roku 1663 majitelem domu č.p. 7 v Panské ulici v Praze. Později synovec přikoupil několik sousedních domů a k přestavbě paláce do dnešní podoby došlo v letech 1716 – 1720
J. A. Schaffgotsch podnikl pouť do Říma, jejímž cílem je odedávna bazilika svatého Petra na Svatopetrském náměstí ve Vatikánu (Giovanni Battista Falda, 1665)
Popis třemešenského statku a zámku v urbáři z let 1690 – 1692, tedy v období, kdy ji vlastnil rod Schaffgotschů (zdroj SOA Hradec Králové)
Erb Schaffgotschů z Kynastu na průčelí kostela sv. Jakuba Staršího v Bílé Třemešné (foto Ctibor Košťál)
Kostel sv. Jakuba Staršího v Bílé Třemešné, který Jan Arnošt Schaffgotsch přestavěl do zděné podoby v letech 1680 - 1692 (foto Jan Frýzl)
Kostel sv. Jiří v Hrádku (u Nechanic) byl postaven na místě dřevěného kostelíka nákladem hraběte Jana Arnošta Schaffgotsche v letech 1690 – 1692, na východním průčelí najdeme erb Schaffgotschů (foto Kamil Ghais)
Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Nechanicích byl barokně přestavěn Arnoštem Schaffgotschem v letech 1690 - 1692, nad jižním vchodem je rodový erb s letopočtem 1692. Pod kostelem se nachází krypta, v níž je pohřbeno devět členů rodiny Schaffgotschů
Schaffgotschové z Kynastu a Greiffensteinu, 6 majitelů Bílé Třemešné v letech 1656 - 1788
Jan Arnošt Antonín Schaffgotsch (1675 - 1747) byl synem Jana Viléma (1650 - 1697) a Evy Marie Zedlitzové (†1732). Narodil se v Dobromierzi na zámku Friedeberg, který patřil rodu Zedlitzů a krátce ho vlastnil i jeho otec. Měl dva bratry a sestru. Studoval v Praze a během dvouleté kavalírské cesty po Evropě, kterou zahájil v r. 1694, studoval také v toskánské Sieně a na Rytířské akademii ve Florencii. V roce 1696 mu byl potvrzen panský stav pro České království, rok poté převzal po strýci Janu Arnoštovi (†1695) rodový fideikomis Sadová, Bílá Třemešná a přestěhoval se do Čech natrvalo. Kolem roku 1700 uzavřel sňatek s hraběnkou Marií Barborou Alžbětou z Valdštejna (1679 - 1748), v letech 1701 - 1709 se jim narodilo pět dětí. V roce 1703 byl povýšen do hraběcího stavu. Jan Arnošt Antonín Schaffgotsch zastával vysoké úřady - od roku 1701 působil jako rada a později prezident apelačního soudu, císařský komoří, nejvyšší sudí, nejvyšší komorník Českého království i císařský tajný rada. V letech 1734 - 1747 se stal nejvyšším purkrabím Českého království a za zásluhy získal v roce 1739 Řád zlatého rouna. Byl známým mecenášem umění, mj. finančně podporoval hudební skladatele. S jeho ženou byli donátory poutní cesty do Hájku. Manželka nechala na Dohaličkách v r. 1742 postavit barokní kostel sv. Jana Křtitele. Jan Arnošt Antonín původně sídlil v Sadové, kde namísto nové tvrze po strýci postavil zámek, za možné účasti architekta Jana Blažeje Santiniho. Hrabě Schaffgotsch byl i kmotrem jeho dvou dětí. Později jako vysoký zemský úředník k domu v Panské ulici v Praze postupně přikoupil několik sousedních. V letech 1716 - 1720 z nich vybudoval honosné sídlo, dnešní Kounický palác. Manželka Marie Barbora Alžběta z Valdštejna se stala v r. 1724 dědičkou panství Staré Buky, Lázně Bělohrad a Horní Maršov po svém strýci, královéhradeckém hejtmanovi Bertoldu Vilémovi z Valdštejna (1640 - 1724). Stavba zámku v Sadové byla dokončena r. 1728. Přestavbu paláce v Praze však v plně plánovaném rozsahu nerealizoval, neustálé stavební úpravy a údržba zatěžovaly rozpočet a proto po jeho smrti propadl palác věřitelům a v r. 1754 ho koupila novoměstská obec.
Potomci Jana Arnošta Antonína Schaffgotsche: 1)Václav Arnošt Schaffgotsch (1701 - 1753) zdědil po otci roku 1747 panství Sadová s Bílou Třemešnou.2)Arnošt Vilém (1704 - 1766) zastával úřady ve státní správě. 3) Josef Vilibald (1705/6 - 1769/72) dědil po matce Staré Buky, Lázně Bělohrad a Horní Maršov, které později spravoval jeho syn Jan Bertold, další syn František Arnošt byl vědec. 4) Marie Barbora (1721 - 1789) se provdala za vzdáleného příbuzného ze slezské větve rodu Františka Gottharda Schaffgotsche a podruhé za Heřmana Jakuba Černína z Chudenic. Mezi roky 1769 - 1789 nechala pod Pražským hradem vybudovat Malou Fürstenberskou zahradu. 5) Jan Antonín Gotthard (1722 - 1773) se stal c. k. komorníkem.
Jan Arnošt Antonín hrabě Schaffgotsch (1675 - 1747), autoři Reiner a Birkhardt
Narodil se v Dobromierzi (foto polska-org.pl)
S rodiči Janem Vilémem Schaffgotschem (1650 - 1697) a Evou Marií Zedlitzovou (†1732) žil na zámku Friedeberg (foto centrum.zarow.pl)
Marie Barbora Alžběta z Valdštejna (1679 – 1748) se stala jeho manželkou kolem roku 1700 (erb Gerd Hruška)
Stavba zámku v Sadové byla ukončena roku 1728 s možnou účastí Jana Blažeje Santiniho (litografie Adolf Friedrich Kunike, zdroj Jiří Zeman)
Barokní pískovcová socha Persea pochází z parku zaniklého zámku v Sadové, který v r. 1844 vyhořel a byl zbořen. Socha je dnes umístěna v Dohalicích nedaleko bývalé tvrze (foto turistika.cz)
Další sochy pocházející ze sadovského zámku s aliančními erby Schaffgotschů a Valdštejnů byly přemístěny do Lubna (sv. Jan Křtitel s beránkem po boku) a Třesovic (Panna Marie s Ježíškem)
Schaffgotschský palác (dnes Kounický) v Panské ulici na Novém Městě hrabě rozšiřoval v letech 1716 - 1720 (zdroj deutsche-digitale-bibliothek.de)
Dnes v Kounickém paláci sídlí Muchovo muzeum (foto Josef Pokorák)
Nejvyšší komorník Českého království Jan Arnošt Antonín Schaffgotsch (1675 - 1747) jako účastník zasedání většího zemského soudu ve Staré sněmovně na Pražském hradě v říjnu 1723 (zdroj Národní muzeum)
Majitelé panství Lázně Bělohrad – Bertold Vilém z Valdštejna (1640 - 1724) > neteř Marie Barbora Alžběta Schaffgotschová (1679 - 1748) > syn Josef Vilibald (1706 - 1772) > syn Jan Josef Bertold (1741 - 1806)...
> manželka Johanna Antonie Studničková (1771 - 1824) > dcera Antonie Ludmila ze Stillfriedu, roz. Schaffgotschová (1796 - 1871) > r. 1843 kupuje švagr Maria Alfons Gabriel z Aichelburgu (1795 - 1860)
Horní Maršov - Bertold Vilém z Valdštejna (1640 - 1724) > neteř Marie Barbora Alžběta Schaffgotschová (1679 - 1748) > syn Josef Vilibald (1706 - 1772) > syn Jan Josef Bertold (1741 - 1806)...
> manželka Johanna Antonie Studničková (1771 - 1824) > dcera Josefa Žofie z Aichelburgu, roz. Schaffgotschová (1800 - 1829) > syn Maria Berthold Aichelburg (1823 - 1861) > syn Alfons Maria (1848 - 1922) > Czernin - Morzinové (foto Martin Půlpán)
Staré Buky vlastnil rod Stošů z Kounic. Od r. 1701 Valdštejnové, po svém strýci Bertoldu Vilémovi z Valdštejna se stala dědičkou Marie Barbora Alžběta Schaffgotschová v r. 1724. Vrchnostenská správa byla v r. 1850 nahrazena správou státní
Jan Arnošt Antonín Schaffgotsch zastával úřad nejvyššího purkrabího Českého království v letech 1734 – 1747 (Josef Šembera, 1825, zdroj hrady-zriceniny.cz)
Nejvyšší purkrabství Pražského hradu (zdroj atelier-stepan.cz)
Frontispis vědecké práce z roku 1736 zobrazující Jana Arnošta Antonína Schaffgotsche (zdroj Česká kniha v minulosti a její výzdoba, 1948)
Hrabě na obrázku vpravo nebyl majitelem Bílé Třemešné, jak se mylně objevilo v literatuře, pocházel ze slezské větve. V r. 1736 došlo k sňatku, kterým se obě tehdy už velmi vzdálené rodové linie znovu propojily (2. foto zdroj wienmuseum.at)
Marie Alžběta Schaffgotschová, roz. z Valdštejna, nechala na Dohaličkách v roce 1742 postavit barokní kostel sv. Jana Křtitele v podobě klenuté rotundy s lucernou (Eugene Bourdon, 1867)
Dedikace Janu Arnoštu Antonínu Schaffgotschovi v lékařské studii z roku 1745 zmiňuje i Bílou Třemešnou (sbírka Petra Mlejnka)
Jan Arnošt Antonín Schaffgotsch zemřel v roce 1747 v Sadové (zdroj Jiří Zeman, Ze sadovských matrik)
Malá Fürstenberská zahrada pod Pražským hradem vznikla mezi lety 1769 a 1789 nákladem Marie Barbory Černínové, rozené ze Schaffgotsche (1721 - 1789), dcery Jana Arnošta Antonína Schaffgotsche (foto palacove-zahrady.cz)
V roce 1747 Třemešnou zdědil syn Václav Arnošt Schaffgotsch (1701/2 - 1753). Byl doktorem práv, na pražské Karlo-Ferdinandově univerzitě studoval v letech 1719 - 1721, později se stal tajným radou. Jeho manželkou byla od r. 1728 Marie Anna z Althannu (1712 - 1771), pocházela z hrušovanské linie rodu Althannů. Narodila se jim dcera Marie Anna (1732 - 1816) a synové Václav Arnošt Gundakar (1733 - 1764), Jan Nepomuk Filip (1738 - 1753-79) a Josef Vít (1742 - 1779) - Václav a Josef se později stali majiteli Bílé Třemešné. Schaffgotschům patřilo také panství Nechanice a hraběnka Marie Anna rozpoznala talent hudebního skladatele Jana Křtitele Vaňhala (1739 - 1813), který tam vyrůstal. V roce 1760 zařídila jeho cestu do Vídně, kde mu umožnila studium u předních hudebních pedagogů. Později se mimo jiné stal členem legendárního smyčcového kvarteta ve složení Vaňhal, Ditters, Haydn a Mozart.
Zápis v sadovské matrice o narození Václava Schaffgotsche 17. 9. 1701 (zdroj Jiří Zeman, Ze sadovských matrik)
Václav Arnošt Schaffgotsch (1701 – 1753) vystudoval práva na pražské Karlo-Ferdinandově univerzitě
Václav Arnošt Schaffgotsch, 1. září 1738, Vídeň
Prezident komory ve Štýrsku Arnošt Vilém Schaffgotsch (1704 - 1766) byl syn Jana Arnošta Antonína (1675 – 1747), bratr Václava Arnošta (1701 - 1753) a otec Jana Arnošta Maxmiliána Václava (1742 – 1825) - tří majitelů Bílé Třemešné
Marie Anna z Althannu (1712 - 1771), manželka Václava Arnošta Schaffgotsche (1701 - 1753), zdroj stt.opac.nm.cz
Zápis v Deskách zemských (zdroj monasterium.net)
Hraběnka Marie Anna provd. Schaffgotschová (1712-1771) byla dcerou Michaela Ehrenreicha z Althannu a hraběnky Alžběty Daunové (Míšeňský porcelán, kolem r. 1735, zdroj drouot.com)
Jan Křtitel Vaňhal (1739 – 1813), hudební skladatel, pedagog a interpret, kterého v počátcích podporovala hraběnka Marie Anna Schaffgotschová
Pamětní deska na místě, kde stával Vaňhalův rodný dům v Pražské ul. v Nechanicích (zdroj hkregion.cz)
Socha sv. Antonína Paduánského (dle zdrojů z r. 1745) pochází ze zaniklého zámku v Sadové. Nápis: Božskému služebníku čestnému ostražitému pravému ochránci Láska vystavěla, chronogram uvádí 1752. Po požáru zámku v r. 1844 byla přemístěna do Mokrovous
Socha sv. Václava z r. 1760 s aliančním erbem Schaffgotschů a Althannů mezi Kunčicemi a Nechanicemi
Třemešenský statek přešel na Václava Arnošta Gundakara Schaffgotsche (1733 - 1764), majora pěšího pluku, který ho spravoval v letech 1753 - 1764. S Marií Annou hraběnkou Kinskou (1744 - 1829) se oženil v roce 1763, koncem roku se jim narodila dcera Josefa Christiane, avšak krátce nato zemřel. Marie Anna vstoupila do kláštera salesiánek ve Vídni, kde strávila 61 let...
Marie Anna Schaffgotschová byla dcerou Jana Ferdinanda Leopolda Kinského (1713 - 1760) a jeho choti Marie Terezie Capece markýzy de Rofrano (1715 - 1778), měla tři sourozence. Nejstarší byl František Ferdinand Jeroným Josef (1738 - 1806), jehož vnučka Bertha Suttner jako první žena na světě obdržela Nobelovu cenu za mír. Sestra Marie Terezie (1740 - 1806) byla matkou Josefa Antonína Poniatowského, který patřil k největším osobnostem polské historie. Jako třetí se narodil Filip Josef (1741 - 1827) a nakonec Marie Anna (1744 - 1829). Jejich dědečkem byl František Ferdinand Kinský (1678 - 1741).
Dcera Václava Arnošta Gundakara Schaffgotsche a Marie Anny Josefa Christiane Schaffgotschová (1763 - 1846) se stala v letech 1782 - 83 dámou ústavu šlechtičen U sv. Andělů v Praze. V roce 1783 se provdala za Aloise Friedricha von Brühla (1739 - 1793), svobodného pána na Forstu a Pförtenu. Byl guvernérem Varšavy, polským korunním generálem a působil také jako dramatik. Se svou třetí ženou Josefou Schaffgotschovou měl potomky Terezii Marii Annu (1784 - 1844), Terezii Sofii Izabelu (1786 - 1788) a Friedricha Augusta (1791 - 1856). Žili v Sasku, od r. 1790 na zámku Pförten po jejich dědečkovi, saském státníkovi Heinrichu von Brühlovi. Terezie Marie se provdala za Františka Antonína z Thun - Hohensteinu (1786 - 1873), který spravoval majorát Děčín a měli spolu tři syny - Františka Antonína (1809 - 1870), Bedřicha Františka (1810 - 1881) a Lea (1811 - 1888). Jejich babička Josefa Brühlová, rozená Schaffgotschová zemřela roku 1846 v Praze, pohřbena byla na Olšanských hřbitovech.
Marie Anna provd. Schaffgotschová (1744 - 1829) byla dcerou Jana Ferdinanda Leopolda Kinského (1713 - 1760) a Marie Terezie Capece markýzy de Rofrano (1715 - 1778)
Pocházela z chlumecké větve rodu Kinských (veduta J. A. Venuta, 1809)
Děd František Ferdinand Kinský (1678 - 1741) byl nejvyšší český dvorský kancléř Království českého a dvorský hofmistr, oceněný Řádem zlatého rouna (zdroj esbirky.cz)
Otec Jan Ferdinand Leopold Kinský (1713 - 1760) byl majitel majorátu Chlumec n/C a rakouského statku Matzen, c.k. komoří, tajný rada, nejvyšší lovčí a hofmistr. Za jeho držení navštívila Karlovu Korunu Marie Terezie (zdroj Dějiny rodu Kinských)
Rodová ražba Leopolda Kinského (1713 - 1760), 1/2 Tolar (Gulden) b.l., prodáno v r. 2019 za 48 000 Kč (zdroj livebid.cz)
Nejstarší sourozenec František Ferdinand Kinský (1738 - 1806) se stal císařským komořím, sloužil jako plukovník v armádě. Byl majitel Chlumeckého panství, nemovitostí ve Vídni a Praze, patřil mu palác Kinských nebo lovecký zámek Obora
Sestra Marie Terezie Kinská (1740 - 1806) byla manželkou knížete Andrzeje Poniatowského (1735 - 1773), polního zbrojmistra v císařské armádě a bratra polského krále Stanislava Augusta Poniatowského (zdroj sothebys.com, zbiory.mnk)
Synovec Josef Antonín Poniatowský (1763 - 1813) má jezdeckou sochu před prezidentským palácem ve Varšavě (foto Artur Bogacki)
Bratr generál Filip Josef Kinský (1741 - 1827) se stal majitelem panství Chroustovice, kde realizoval rokokovou přestavbu zámku, v Praze na Novém městě vlastnil paláce Kounický a Losyovský - dnešní Lidový dům (foto esbirky.cz)
Zámek Karlova Koruna v Chlumci n/C podle návrhu Jana Blažeje Santiniho postavil v letech 1721 - 1723 dědeček Marie Anny (*1744) František Ferdinand Kinský (1678 - 1741). Chlumec zdědil její otec Jan Ferdinand Leopold Kinský (foto Lukáš Doležal)
Matka Anny Marie, Marie Terezie Capece de Rofrano, zdědila zámek Chroustovice po svém příbuzném Jeronýmovi markýzi Capece de Rofrano (†1724), přezdívaném Růžový kavalír. Její syn Filip celé panství prodal v r. 1823
Marie Anna Kinská, provd. Schaffgotschová (1744 – 1829) vstoupila po smti manžela do kláštera salesiánek ve Vídni (zdroj imkinski.com, Johann Ziegler, 1783)
Zápis v matrice katolické farnosti ve Vídni - Maria Anna Josepha Leopoldina Josephina Francisca De Paula Comitis A Kinsky, *1744 (zdroj Vienna, Austria, Catholic Church Registers, 1600 - 1998)
Dcera Václava Arnošta Gundakara Schaffgotsche a Marie Anny Kinské Josefa Christiane Schaffgotschová, provdaná z Brühlu, 1763 – 1846 (zdroj Zámek Děčín)
Alois Friedrich von Brühl (1739 – 1793), manžel Josefy Schaffgotschové (zdroj Muzeum Narodowe w Warszawie)
Josefa a Alois Friedrich Brühlovi žili od roku 1790 na zámku Pförten, Brody (malíř Thomas Mauersberger, 1750)
Brühlova terasa v Drážďanech (litografie z roku 1850, zdroj deutsche-digitale-bibliothek.de)
Terezie Marie Brühlová (1784-1844) se provdala za Františka Antonína z Thun - Hohensteinu (1786-1873), který vlastnil majorát Děčín a měli spolu tři syny - Františka Antonína (1809-1870), Bedřicha Františka (1810-1881) a Lea (1811-1888)
Místem posledního odpočinku Josefy von Brühl roz. Schaffgotschové se staly Olšanské hřbitovy, v sousedství hrobu její tety Marie Terezie Poniatowské roz. Kinské
Po Václavu Arnoštu Gundakarovi se dalším majitelem Třemešné stal roku 1764 jeho bratr Josef Vít Schaffgotsch (1742 - 1779). Byl c. k. komořím (od roku 1769) a hejtmanem pěšího pluku. V roce 1776 si vzal za ženu Marii Vilemínu Berchtoldovou (1739 - 1811). Bílou Třemešnou držel 15 let a díky jeho snaze došlo v roce 1778 k povýšení kostela sv. Jakuba Staršího na farní a byla postavena místní fara.
Marie Vilemína Berchtoldová z Uherčic vyrůstala na zámku v Polici na Vysočině, který byl rodovým sídlem. Její otec Adam Hynek Berchtold (1701 - 1786) se v roce 1723 oženil s hraběnkou Marií Annou Aichpichlovou (1706 - 1774), zastával vysoké úřady na Moravě, byl nejvyšším zemským komořím. Marie Vilemína ovdověla tři roky po sňatku s Josefem Vítem Schaffgotschem, jejím druhým mužem se stal Petr Engelbert van der Dielft. Majetek po otci hraběti Berchtoldovi převzala v roce 1790 a polické panství odkázala příbuznému Karlu Berchtoldovi.
Vizitka hraběte Josefa Víta Schaffgotsche (1742-1779), který byl od roku 1769 c. k. komořím (zdroj provenio.cz)
Listina z roku 1770, kdy za Josefa Víta Schaffgotsche byla Bílá Třemešná povýšena na samostatnou kaplanskou lokálii (zdroj SOkA Trutnov)
Farní budova v Bílé Třemešné byla postavena zásluhou Josefa Víta hraběte Schaffgotsche (1742 - 1779) v roce 1778 (foto z r. 1900, pamatkovyatelier.cz)
Bývalá fara v Bílé Třemešné s kostelem sv. Jakuba Staršího (foto Ctibor Košťál)
Josef Vít Schaffgotsch měl manželku Marii Vilemínu Berchtoldovou (1739 - 1811), jejími rodiči byli Adam Hynek Berchtold z Uherčic (1701-1786) a hraběnka Marie Anna z Aichbichlu (1706-1774)
Marie Vilemína Berchtoldová, provdaná Schaffgotschová (1739-1811) vyrůstala na zámku Police. Převzala ho po otci v r. 1790, jejím druhým mužem byl Petr Engelbert van der Dielft, a polické panství odkázala příbuznému Karlu Berchtoldovi
Zámecká kaple v Polici (zdroj vysocina.eu)
Blízko Police bylo panství Lesonice, které patřilo rodu Aichpichlů (vyobrazení z r. 1774, zdroj lesonice.cz)
Po skonu Josefa Víta v roce 1779 jeho bratranec, c. k. komoří a major Jan Arnošt Maxmilián Václav Schaffgotsch (1742 - 1825) v Bílé Třemešné založil farní jednotřídní školu.Ve stejném roce se také oženil s Marií Annou z Khevenhülleru (1745/52 - 1789), žili v Brně. Jeho rodiči byli Arnošt Vilém Schaffgotsch (1704 - 1766) a Marie Maximiliána von Götz (1704 - 1772), bratr Jan Prokop Schaffgotsch (1748 - 1813) se stal prvním českobudějovickým biskupem. Zadlužení rodového majetku ale dosáhlo takové výše, že Jan Arnošt M. V. Schaffgotsch nakonec musel třemešenské panství prodat v roce 1788 Tobiáši Gretzlovi. O rok později ovdověl.
Manželčinou blízkou příbuznou byla mecenáška Marie Kateřina z Khevenhülleru, provd. Strozziová (1633 - 1714). Na základě závěti jejího muže vznikla Vojenská invalidní nadace Petra hraběte Strozziho, které odkázala veškerý majetek a z jejíchž prostředků byla postavena v letech 1731 - 1737 Invalidovna v pražském Karlíně.
Jan Arnošt Maxmilián Schaffgotsch uzavřel v roce 1790 druhé manželství s Johanou Nepomucenou hraběnkou z Blümegenu (1765 - 1811). Z jejich potomků byl Jan František (1792 - 1866) generálem jezdectva, Jan Josef (1794 - 1874) politikem - dědil Biskupice a Dolní Adršpach a Antonín Arnošt (1804 - 1870) se stal na 28 let brněnským biskupem.
V roce 1779 založil Jan Arnošt Maxmilián Václav Schaffgotsch v Bílé Třemešné farní jednotřídní školu v domě čp. 36 (sbírka Petra Mlejnka)
Od roku 1892 se vyučovalo v nové budově obecní školy čp. 31 od architekta Eduarda Thyma, sloužila až do roku 1995 (sbírka Petra Mlejnka)
V budově měšťanské školy se zahájilo vyučování roku 1932. Zásadní rekonstrukce současné základní školy se realizovala v roce 2020
Bratr zakladatele třemešenské školy Jan Prokop Schaffgotsch (1748-1813) se stal prvním českobudějovickým biskupem (zdroj Kunstsammlungen der Veste Coburg)
První manželka Jana Arnošta Maxmiliána Václava Schaffgotsche Marie Anna (1745/52 - 1789) pocházela z rodu Khevenhüller Frankenburg (talíř s erbem rodu, kolem r. 1600, zdroj Museum für Angewandte Kunst, Frankfurt am Main)
Nadace hraběte Petra Strozziho, které spolu s manželkou Marií Kateřinou z Khevenhülleru (1633-1714) odkázal veškerý rodinný majetek, poskytla prostředky pro vybudování Invalidovny v Praze. Nadace se dle jeho testamentu měla starat o válečné invalidy
Invalidovna v Praze vznikla v letech 1731–1737, busta zakladatele Petra Strozziho je z r. 1898. Další Invalidovna z prostředků nadace byla dostavěna v Hořicích v Podkrkonoší roku 1935 (foto Aleš Otava)
Druhou ženou Jana Arnošta Maxmiliána Václava Schaffgotsche se stala v r. 1790 Johana Nepomucena hraběnka z Blümegenu (1765-1811), dcera Jana Kryštofa z Blümegenu (1722-1802) a Marie Aloisie Herbersteinové (1731-1767)
Jejich syn Jan František Schaffgotsch (1792-1866) byl generálem jezdectva v císařské armádě
Další jejich syn Mons. ThDr. Antonín Arnošt hrabě Schaffgotsch (1804–1870) působil 28 let jako brněnský sídelní biskup
Po biskupu Schaffgotschovi byla v minulosti pojmenovaná ulice v Brně - Králově Poli
Po příbuzném Johanny Nepomuceny Schaffgotschové, roz. z Blümegenu (1765 - 1811) Petru Alcantarovi z Blümegenu (1754 - 1813, na obr.) převzal Biskupice a část panství Adršpach její syn Jan Josef Schaffgotsch (1794 - 1874)
Panství Dolní Adršpach převzal Jan Josef Schaffgotsch (1794 - 1874) v r. 1813, o sedm let později ho prodal Prokopu Hartmanovi z Klarštejna (zdroj Österreichische Nationalbibliothek)
Zámek v Biskupicích měl Jan Josef Schaffgotsch v držení v letech 1813 - 1874. Jeho manželka Marie Filipina z Fürstenbergu (1792 - 1863) založila v letech 1830 - 33 kolem zámku park. Po r. 1874 Biskupice přešly sňatkem na rod Thurn - Taxisů
Jan Arnošt Maxmilián Václav Schaffgotsch (1742 – 1825) a jeho první žena Marie Anna von Khevenhüller (1745/52- 1789) byli pohřbeni v kostele sv. Tomáše v Brně
1788 -1829
V roce 1788 převzal TřemešnouTobiáš Gretzl z Gränzensteinu(1742 - 1796). Jeho otec Tobiáš František (1703 - 1765) se stal hospodářským ředitelem a primátorem Trutnova, v roce 1762 byl povýšen do šlechtického stavu. Dědeček Tobiáš J. X. Gretzl byl primátorem Pelhřimova, kde nechal svým nákladem zbudovat poutní kapli Panny Marie Bolestné. Gretzlové byli dobře situovaná rodina patřící k nižší venkovské šlechtě. Tobiáš Gretzl z Gränzensteinu s manželkou Johannou, rozenou Moravcovou z Ostrova (1749 - 1826), měli osm nebo devět dětí. Vlastnili panství Volanice u Jičína, Ostrov nedaleko Zruče nad Sázavou a Sadovou na Královéhradecku. Žili na zámku ve Volanicích, který dal Tobiáš Gretzl postavit v roce 1780. Zámek se zachoval v téměř původní podobě i s karyatidami nesoucími průčelní balkón. V Ostrově Tobiáš Gretzl založil v r. 1779 první sklářskou huť, od roku 1784 byl majitelem barokního zámku, který převzal po svém tchánovi Zikmundu Moravcovi (1713/18 - 1793). Panství Sadová koupili Gretzlové od Schaffgotschů současně se zámkem v Bílé Třemešné v roce 1788 a drželi ho také do roku 1829. Níže je obrázek zámku v Sadové, který vznikl podle kresby Sigmunda z Gränzensteinu (1784 - 1855), syna Tobiáše Gretzla. Tobiáš Gretzl byl pochovaný v Dohaličkách u Sadové, roku 1796 zdědil Bílou Třemešnou jeho syn Vincenc.
Tobiáš Gretzl z Gränzensteinu a jeho syn Vincenc vlastnili Bílou Třemešnou v letech 1788 – 1829 (zdroj Haus-, Hof- und Staatsarchiv Wien)
Rodokmen Gretzlů z Gränzensteinu
Manželka Tobiáše Gretzla (1742 - 1796) Johanna (1749 – 1826) byla dcerou Zikmunda Moravce z Ostrova (1713/8 - 1793) a Barbory Moravcové (1721 - 1791)
Dědeček Tobiáše Gretzla, donátor Tobiáš J. X. Gretzl, nechal zbudovat barokní poutní kapli Panny Marie Bolestné v letech 1710 – 1714. Dodnes je považována za stylově nejčistší a nejúplněji dochovanou sakrální stavbu v Pelhřimově (foto mapy.cz)
Otec Tobiáše Gretzla Tobiáš František Gretzl (1703 – 1765) byl primátorem Trutnova (veduta J. A. Venuta, 1805)
Kovový šlechtický štít Gretzlů z Gränzensteinu, kolem roku 1762
Zámek Volanice u Jičína, který dal Tobiáš Gretzl postavit v roce 1780 (foto z roku 1917)
Zámek Ostrov převzal Tobiáš Gretzl v roce 1784 po tchánovi Zikmundu Moravcovi z Ostrova
Zámek Ostrov u Zruče nad Sázavou (zdroj cestyapamatky.cz)
Bílá Třemešná na části mapy královéhradecké diecéze od J. A. Venuta z roku 1790 (zdroj Královská kanonie premonstrátů na Strahově)
Rychtářská obecní pečeť Bílé Třemešné z přelomu 18. a 19. století (autor Eva Dostálová, zdroj kniha Bílá Třemešná)
Zámek Sadová (veduta J. Venuta z r. 1824 dle neznámé kresby Sigmunda z Gränzensteinu, 1784 - 1855, zdroj Österreichische Nationalbibliothek)
Tobiáš Gretzl z Gränzensteinu, † 29. 2. 1796 (zdroj Jiří Zeman, Ze sadovských matrik)
Tobiáš Gretzl z Gränzensteinu. (†1796) byl posledním pohřbeným šlechticem na Dohaličkách. Kostel se v roce 1888 zřítil a na jeho místě byl vystavěn v letech 1894 - 1896 novogotický (foto npu.cz)
Nejstarší z potomků Tobiáše Gretzla Barbora (1777 - 1845) se v roce 1801 provdala za pražského měšťana Prokopa Kehrna (1768 - 1809). Ten od roku 1797 vlastnil panství Stračov poblíž Sadové a ještě před svatbou přestavěl bývalý vrchnostenský dům na malý zámek, kde bydleli se svými dětmi Fridrichem (*1802), Johannou (*1803) a Tobiášem (*1805). Barbora ovdověla jako mladá a až v r. 1838 prodala Stračov Františku Arnoštu Harrachovi, který už v té době vlastnil Sadovou. Zámeček využíval jako prozatímní sídlo, než byl dostavěný zámek Hrádek u Nechanic.
Johanna Gretzlová ml. (1780 - 1866) byla od r. 1805 manželkou rakouského generála a diplomata barona Františka Kollera (1767 - 1826). Roku 1814 eskortoval Napoleona do vyhnanství na Elbu, za účast v napoleonských válkách se stal nositelem řady i zahraničních vyznamenání. V roce 1817 koupil panství Obříství u Mělníka. Byl amatérským archeologem a sběratelem starožitností, sám prováděl vykopávky památek antické kultury. Dnes jsou větší části jeho sbírky vystaveny v berlínském Pergamonském muzeu nebo v Archeologickém muzeu v Záhřebu, portréty a další jsou ve sbírkách Národního muzea v Praze a písemná pozůstalost je uložena v Památníku národního písemnictví. S manželkou Johannou měli čtyři potomky - August Koller (1805 - 1883) byl diplomatem a velvyslancem Rakouska v Londýně, Johanna (1809 - 1891) se provdala za Karla Thun-Hohensteina, Vilém (1811 - 1866) sloužil v armádě jako generálmajor a Alexandr (1813 - 1890) byl rakousko-uherským ministrem války a místodržitelem v Čechách. Druhým manželem Johanny Kollerové se stal Mořic ze Salhausenu (†1835). Po dvou letech však zahynul po pádu z koně při přehlídce na Hradčanském náměstí.
Vincenc Gretzl z Gränzensteinu(1786 - 1861) zdědil po otci Bílou Třemešnou v roce 1796 a než dosáhl dospělosti, spravovala panství Sadová jeho matka Johanna Gretzlová (1749 - 1826). Později sloužil v rakouské armádě v hodnosti rytmistra. Byl příslušníkem české šlechtické gardy (Noblegarde), která v r. 1814 doprovázela císaře Františka do Paříže po vítězství spojeneckých vojsk nad Napoleonem v bitvě u Lipska. Stal se tak nositelem Českého šlechtického kříže, který patří mezi nejvzácnější vyznamenání. Roku 1825 uzavřel sňatek s Vilemínou Žofií Bauerovou z Adelsbachu (1805 - 1868). V roce 1829 prodal Třemešnou hraběti Harrachovi. Do panského stavu byl povýšen roku 1846. Zemřel v maďarské Šoproni (Ödenburg), jeho žena je pochovaná na Malostranském hřbitově v Praze.
Barbora Gretzlová (1777 - 1845) se provdala za Prokopa Kehrna (1768 – 1809), narodily se jim tři děti a žili ve Stračově (zdroj Národní muzeum)
Jejich nejmladší syn Tobiáš Antonín Kehrn (1805 – 1865) se dal do služeb rakouské armády a u jezdectva dosáhl hodnosti setníka (zdroj Národní muzeum)
Zámek poblíž kostela sv. Jakuba ve Stračově. Uvnitř kostela je zasazena náhrobní deska majitele panství Prokopa Kehrna, který zemřel náhle na zápal plic (foto Ladislav Válek)
Zámek Stračov na kresbě tehdy sedmnáctiletého Jana hraběte Harracha, r. 1845 (zdroj Harrachové, vznešenost zavazuje)
Johanna Gretzlová byla ženou Františka Kollera a matkou čtyř dětí. Manželovu vzácnou sbírku nabídla k odkoupení muzeu v Praze, to však neprojevilo zájem. Podruhé se vdala za Mořice ze Salhausenu, ten po dvou letech zemřel (zdroj Nár. muzeum)
František Koller (1767 - 1826) si v bojích ve Francii, Belgii, Německu a Itálii vydobyl postavení jednoho z předních generálů protinapoleonské koalice, byl diplomatem, účastnil se archeologických vykopávek v Pompejích a Herculaneu (foto ÖNB)
František baron Koller v Neapoli roku 1825 (malíř Josef Schönschütz, zdroj Národní muzeum)
Množství nalezených vzácných předmětů posílal se svolením neapolského krále do svého zámku v Obříství (malíř Antonín Mánes, 1826, Národní muzeum)
Ze sbírky Františka Kollera - soubor třinácti pohřebních nádob nalezených v lokalitě Ceglie del Campo (zdroj Antikensammlung Berlin)
Váza je památkou na divadelní vystoupení bratrů Augusta, Viléma a Alexandra Kollerových roku 1822 v pražském Clam-Gallasově paláci (zdroj Národní muzeum)
August Koller (1805 - 1883) zdědil otcovu zálibu ve sběratelství (zdroj Národní muzeum)
Alexandr Koller (1813 - 1890) se stal generálem a rakousko-uherským ministrem války. Jeho syn Alexandr ml. (1850 - 1915) věnoval rodinné památky do Národního muzea (foto ÖNB)
Vincenc Gretzl z Gränzensteinu (1786 - 1861) zdědil Třemešnou po otci v roce 1796 a držel ji do r. 1829 (zdroj auktion-dannenberg.de)
Gretzlové drželi Sadovou souběžně s Bílou Třemešnou (zámek Sadová na perokresbě z roku 1822, autor Hugo Václav Seykora, zdroj esbirky.cz)
Vincenc Gretzl byl oceněn Českým šlechtickým štítem z roku 1814, který patří mezi vzácná vyznamenání. V roce 2024 se v aukci vydražil za 2 200 000 Kč (zdroj livebid.cz)
V roce 1825 uzavřel sňatek s Vilemínou Žofií Bauerovou z Adelsbachu
Vilemína Bauerová z Adelsbachu (1805 - 1868), provd. Gretzlová z Gränzensteinu, Malostranský hřbitov (foto Milan Lastovka, vets.cz)
1829 - 1887
Arnošt Kryštof hrabě Harrach(1757 - 1838) koupil v roce 1829 od Gretzlů panství Sadová. S manželkou Marií Terezou z Dietrichstein - Proskau (1771 - 1852) měl už jen jednoho potomka aBílou Třemešnou, která k panství náležela, svému synovi Františku Arnoštu Harrachovi přenechal. Arnošt Kryštof měl převzít po svém starším bratrovi Janu Nepomuku Arnoštovi (1756 - 1829), který neměl potomka, správu majetku. Pro svůj vysoký věk (72 let) však jeho odkaz také převedl na syna.
František Arnošt Harrach (1799 - 1884) počínaje rokem 1825 cestoval po anglických šlechtických sídlech a inspiroval se tamní architekturou. Od roku 1826 byl správcem harrachovské sklárny Nový svět, která je dnes nejstarší činnou sklárnou v Čechách. S Annou z Lobkovic (1809 - 1881) se oženil ve Vídni v roce 1827 a měli 4 potomky, dospělosti se dožili synové Jan Nepomuk František (1828 - 1909) a Alfred Karel (1831 - 1914). Převzatý zpustlý zámek v Bílé Třemešné dal hrabě Harrach v roce 1829 k obývání dvaceti rodinám dvorské čeledi. Ve stejném roce zdědil po strýci Jilemnici, Brannou, Janovice u Rýmařova a Aschach v Rakousku. V roce 1838 dědil po otci nový lovecký zámeček v Harrachově, zámek v Sadové - ten však o šest let později vyhořel a Šluknov. S manželkou Annou z Lobkovic si nechali postavit jako své letní, lovecké a reprezentační sídlo zámek Hrádek u Nechanic, výstavbu zahájili v roce 1839 a dokončena byla roku 1857. Výrobky sklárny Nový svět se od roku 1851 pravidelně objevovaly na tzv. Světových výstavách. Harrachovský palác ve Vídni rozšiřoval v letech 1845 - 1859 dle návrhu architekta Franze Beera a vytvořil zde výstavní prostory pro rodovou uměleckou sbírku. Zámek Prugg v Brucku an der Leitha velkoryse přestavěl v letech 1854 - 1858. Harrachovský palác v Jindřišské ulici v Praze koupil roku 1856. Podílel se na stavbě železnice společnosti Jihoseveroněmecké spojovací dráhy, která propojila Pardubice přes Jaroměř, Dvůr Králové, Bílou Třemešnou, Horka, Starou Paku a Turnov s Libercem, vznikla v letech 1856 - 1859. F. A. Harrach od 60. let působil ve vysoké politice, byl zvolen do Českého zemského sněmu, stal se doživotním dědičných členem Panské sněmovny, taným radou a rytířem Řádu zlatého rouna.
Erb rodu Harrachů (zdroj Národní muzeum)
Arnošt Kryštof hrabě Harrach, 1757 - 1838 (zdroj literarybibliography.eu)
Jeho bratr Jan Nepomuk Arnošt Harrach (1756 - 1829), strýc Františka Arnošta
Hrabě František Arnošt Harrach, 1799 – 1884 (foto NPÚ)
František Arnošt Harrach, 1799 - 1884 (zdroj wienmuseum.at)
Manželka Františka Arnošta Harracha Anna Marie Terezie, rozená z Lobkovic, 1809 - 1881 (zdroj zámek Nelahozeves)
Sklárna Nový svět, polovina 19. století (zdroj fb Zámek Hrádek u Nechanic)
Zámek Janovice u Rýmařova zdědil roku 1829, jeho syn Alfred Karel ho měl jako trvalé sídlo a rod Harrachů jej vlastnil do r. 1945
Zámek Aschach v Rakousku
Roku 1716 se dědičkou panství Šluknov stala Marie Arnoštka provd. Harrachová. Za Jana N. Arnošta došlo v letech 1818 - 29 k významným stavebním úpravám, ve kterých pokračoval jeho bratr Arnošt Kryštof. Syn František Arnošt v r. 1876 panství prodal
Lovecký zámeček v Novém světě (Harrachov) zdědil hrabě v roce 1838. Byl postaven r. 1836 a přesně o 150 let později ho zničil požár (zdroj Harrachovský zpravodaj 7, 8/2011)
V roce 1838 zdědil také zámek v Sadové, už v roce 1844 však vyhořel a nakonec musel být zbořen (litografie K. A. F. Hennig, 1833, zdroj Jiří Zeman)
Kupní smlouva o prodeji třemešenského pole Františkem Arnoštem Harrachem v roce 1845
Výstavbu zámku Hrádek u Nechanic zahájil v roce 1839 a dokončena byla roku 1857 (zdroj hradekunechanic.cz)
Anna hraběnka z Harrachu před zámkem Hrádek u Nechanic, podle olejomalby L. Grünlera, cca 1850 (zdroj npu.cz)
Hrádek u Nechanic (zdroj NPÚ)
Harrachovský palác (vlevo) ve Vídni rozšiřoval v letech 1845 - 1859 a vytvořil zde výstavní prostory pro rodovou uměleckou sbírku (malíř Rudolf von Alt, 1847)
Zámek Prugg v Brucku an der Leitha přestavěl František Arnošt v letech 1854 - 1858
Zámek Prugg (zdroj fb Bruck in alten Ansichte)
Rodová galerie Harrachů (foto schlossprugg.com)
Harrachovský palác v Jindřišské ulici v Praze koupil roku 1856 a přikoupil k němu pruh zahrady. Dědicové prodali objekt v r. 1921 státu (zdroj ctk.cz)
František Arnošt se podílel na stavbě železnice společnosti Jihoseveroněmecké spojovací dráhy, která spojovala Pardubice přes Jaroměř, Dvůr Králové, Bílou Třemešnou, Horka, St. Paku, Semily, Žel. Brod, Turnov s Libercem a vznikla v letech 1856 - 1859
František Arnošt Harrach s rodinou (zdroj Harrachové, Vznešenost zavazuje)
Syn Alfred Karel Harrach (1831 - 1914), c. k. komoří, tajný rada a rytmistr v záloze, zdědil po otci Janovice u Rýmařova a Aschach v Rakousku (foto Harrachové, Vznešenost zavazuje)
Jan Nepomuk František Harrach (1828 - 1909) se s rodiči účastnil mnoha společenských a kulturních událostí. Jeho i bratra od r. 1839 vzdělával básník Erazim Vocel, pozdější profesor archeologie a dějin umění, při studiu pobývali ve Stračově a v letohrádku v Harrachově. Jan Harrach absolvoval gymnázium ve Vídni, ovládal řadu jazyků. V roce 1856 se oženil s Marií Markétou z Lobkovic (1837 - 1870), po svatbě se usídlili na zámku v Konárovicích u Kolína, který hrabě F. A. Harrach zakoupil pro syna jako svatební dar. V roce 1860 se Jan z pověření otce ujal správy jilemnického panství. Ve stejném roce převzal správu sklárny Nový svět, mezi zákazníky brzy patřily královské dvory, přední šlechtické rody, hotel Sacher ve Vídni ad. Třemešenský zámek už v té době natolik zchátral, že hrozilo jeho zřícení. Nakonec bylo nutné nájemníky vystěhovat a Jan Harrach uzavřel smlouvu o zbourání se zedníkem Janem Růžičkou. Budova zámku byla rozebrána mezi lety 1865 - 1869. Materiál byl použit na přestavbu zámecké myslivny nebo budoucího Pickova domu, a protože Harrachové rozprodávali pozemky v okolí, také na stavbu nových domů v Alejích.Rodina pobývala také na rakouském zámku Aschach kvůli hraběnčiným přibývajícím zdravotním obtížím. Když v roce 1870 zemřela, rozhodl se brzy zámek v Konárovicích opustit. Z tohoto manželství se dospělosti dožilo šest dětí, včetně syna Otto Nepomuka (1863 - 1935). Po manželce Marii Markétě převzal jihočeské panství Želeč. Podruhé se oženil v roce 1878 s Marií Terezií z Thurn - Taxisu (1856 - 1908), příští rok se jim narodil syn. Manželka působila na dvoře císařovny Alžběty Bavorské (Sisi) jako palácová dáma a hofmistryně, poté zastávala post nejvyšší hofmistryně císařského dvora. Hrabě Harrach také vlastnil od r. 1879 Dolní Přím (nedaleko Hrádku u Nechanic) a v letech 1883 - 1897 zámek Žinkovy u Plzně. Roku 1881 mu zemřela matka a tři roky nato v Nice po dlouhé nemoci otec. V roce 1884 tak zdědil i v Bílé Třemešné zaniklý zámek s lesními pozemky. Po Antonínu Linhartu Harrachovi z rakouské větve rodu získal v roce 1886 velkostatky Prugg a Rohrau poblíž Vídně. Ve stejném roce přikoupil Libčany u Hrádku u Nechanic, kam umístil správu velkostatku Sadová. V roce 1887 Bílou Třemešnou prodal Karlu Schindlerovi. Hrabě Jan Harrach byl významně spjatý s Krkonošemi. V letech 1876 - 79 z jeho impulsu vznikla Harrachova cesta, která vede ze Špindlerova Mlýna kolem Labské boudy do Harrachova a je nejstarší turistickou trasou v Krkonoších. Nechal přestavět Labskou boudu a opravit Dvoračky, na vrcholu Přední Žalý vystavěl rozhlednu. V roce 1892 na světové výstavě v Oslu objevil "ski" a podle dovezených vzorů dal vyrobit první lyže pro svůj lesnický personál. Zámek v Jilemnici, kde rád pobýval a který Harrachové vlastnili už od r. 1701, nechal v letech 1892 - 95 novorenesančně přestavět. V roce 1904 vyhlásil v Labském dole první přírodní rezervaci a položil tak základ budoucímu Krkonošskému národnímu parku. Jan Nepomuk František Harrach se řadil mezi největší vlastence v řadách české aristokracie. Podílel se na výstavbě Národního divadla, byl ředitelem Společnosti vlasteneckého muzea království českého, na jeho popud se začala stavět nová muzejní budova na Václavském náměstí, byl mecenášem řady českých umělců. Stal se rytířem Řádu zlatého rouna. Harrachové byli poslední šlechtičtí majitelé Bílé Třemešné.
Jan Nepomuk František hrabě Harrach, 1828 – 1909 (zdroj Národní muzeum)
S Marií Markétou z Lobkovic (1837 - 1870) se oženil v roce 1856 (foto Ludwig Angerer)
Rodinná fotografie s dětmi Karlem, Annou, Gabrielou a Ottem z roku 1863 (wienmuseum.at, foto Ludwig Angerer)
Po svatbě v r. 1856 se nastěhovali na zámek Konárovice u Kolína a narodila se jim zde dcera Marie Terezie Johanna (*1866). V roce 1872, nedlouho po manželčině smrti, se Jan Harrach rozhodl zámek opustit
V zámku se po něm zachoval v původním stavu tzv. čínský salonek. Dnes zámek Konárovice vlastní americký herec Crispin Glover, známý např. z filmu Návrat do budoucnosti (zdroj cestyapamatky.cz)
Zajímal se také o chov včel, podílel se na založení prvního včelařského spolku v Čechách (včelařský pohár ze sklárny Nový svět, zdroj krnap.cz)
Horní Brannou převzal Otto Bedřich Harrach (1610 - 1639) od švagra Albrechta z Valdštejna. Jan Nepomuk nechal v r. 1868 na zámku restaurovat objevená renesanční sgrafita a nápisy z r. 1582. Sídlila zde také hraběcí lesní správa
Po manželce převzal roku 1870 jihočeské panství Želeč (Zelč) a na její přání ho nikdy neprodal. Zámek byl v r. 2015 kvůli dezolátnímu stavu zbořen (foto KM Jilemnice)
Harrachovská sklárna Nový svět na Světové výstavě ve Vídni 1873 (zdroj wienmuseum.at)
Harrachova cesta, která vznikla v letech 1876 – 79, je nejstarší turistickou trasou v Krkonoších (zdroj krnap.cz, Po stopách Jana hraběte Harracha v Krkonoších)
Labskou boudu, která byla jednoduchá, přestavěl v letech 1878 - 1879 a dalšími přístavbami ji zvětšoval ještě v letech 1888 - 1889 (zdroj krkonose.eu, r. 1904)
Jeho druhou ženou byla od roku 1878 Marie Terezie z Thurn - Taxisu (1856 - 1908), měli jediného syna Arnošta Františka (1879 - 1971), zdroj cvut.cz
Dolní Přím koupil v r. 1879, zámek nechal opravit a umístil v něm lesní úřad a byty úředníků. Na Dolním Přímě další rok vybudoval sýrárnu. Harrachům panství patřilo do roku 1945, dnes zde sídlí obecní úřad
V letech 1883 - 1897 vlastnil také zámek Žinkovy (zdroj chateauzinkovy.com)
Portrét Jana Nepomuka Františka Harracha z roku 1885 (foto AVČR)
Po vymřelé rakouské větvi rodu Harrachů zdědil v roce 1886 velkostatky Prugg a Rohrau poblíž Vídně (na obr. zámek Rohrau, schloss-rohrau.at)
Rohrau (zdroj citycoptercam.at)
Libčany koupil v r. 1886 a v zámku umístil archiv a stavební správu velkostatku Sadová, k němuž byly v tom roce Libčany připojeny
Zámek v Jilemnici nechal přestavět v letech 1892 – 95. Dnes v něm sídlí Krkonošské muzeum, kde expozice přibližují historii Krkonoš, vývoj českého lyžování i život Jana hraběte Harracha (zdroj krkonose.eu)
Potomci Jana Nepomuka Harracha (1828-1909) - Karel (1857-1920), Gabriela (1859-1942), Anna (1858-1938), Otto Jan (1863-1935), Marie Terezie (1866-1937), Markéta (1870-1935), z 2. manž. Arnošt František (1879-1971), zdroj cvut.cz, langhans.cz
Syn Otto Jan Nepomuk Harrach (1863 - 1935) vystudoval práva a od roku 1899 mohl zastupovat svého otce (foto burda-auction.com)
Harrachovský palác ve Vídni v r. 1906 (zdroj wienmuseum.at)
Obraz Národního muzea darovaný jeho mecenáši Janu Harrachovi k osmdesátým narozeninám (akvarel Václava Jansy, kniha Harrachové, vznešenost zavazuje)
Harrachovská hrobka v Horní Branné byla postavena z iniciativy Františka Arnošta Harracha (1799 - 1884) v letech 1840 - 1850, roku 1870 prošla důkladnou rekonstrukcí (zdroj jednoustopouceskem.cz)
Je zde pohřbeno 18 členů rodu Harrachů (foto krnap.cz, Po stopách Jana Hraběte Harracha v Krkonoších)
Jeden z posledních obyvatel třemešenského zámku, tkadlec Josef Exner (1856 - 1941), archiv Petra Mlejnka
Papírový model zámku z roku 1892 od Josefa Exnera
1887 - dosud
V roce 1887 od Jana Harracha koupil lesní pozemky se zámeckou zahradou v Bílé Třemešné c. k. ministerský rada Karel Schindler (1834 - 1905), tč. působící ve Vídni jako poslanec. Během dvou let u zbořeného zámku opravil a rozšířil myslivnu čp. 1. Po skončení mandátu s manželkou Marií, roz. Kainkovou (1840 - 1907) a dcerou Miloslavou (1869 - 1949) žili v jihočeských Netolicích, odkud jeho žena pocházela, a Bílou Třemešnou užívali jako letní byt. Karel Schindler tu jako lesnický odborník spravoval lesy a zvelebil bývalou zámeckou zahradu, jeho lípy a majestátní pyramidální duby dnes mají přes 120 let. V roce 1889 se stal přednostou ředitelství státních nadačních lesů v Čechách. Obdržel Řád železné koruny III. řádu a mohl tak požádat císaře o udělení rytířského stavu, ale nevyužil toho.
Karel Schindler (1834 – 1905)
Manželka Karla Schindlera Marie, roz. Kainková (1840-1907)
Kvitance ke kupní smlouvě Jana Harracha s manželi Schindlerovými
Jan Nepomuk hrabě Harrach ve Vídni založil první českou školu a byl mecenášem spolku Komenský. V něm působil také Karel Schindler, který od něj Bílou Třemešnou v r. 1887 koupil (vizitka z archivu Petra Mlejnka)
Dcera Karla a Marie Schindlerových Miloslava
Karel Schindler s manželkou Marií a dcerou Miloslavou (vpředu) u studánky pod Pokladem
Pohlednice s třemešenskou myslivnou v době Karla Schindlera
Obraz myslivny čp. 1 od malíře F. Šmidta, 1891
Brána k myslivně
Altánek u rybníčku v zahradě
Myslivna před rokem 1906 (zdroj MM Dvůr Králové n/L)
Dům Schindlerových v Netolicích, Mírové náměstí 207
Dcera Karla Schindlera Miloslava (1869 - 1949) se provdala za jičínského advokáta Jaroslava Lohaře (1862 - 1919). Ten vedle třemešenské myslivny v roce 1903 postavil rodinnou vilu čp. 217, kterou pojmenoval podle manželky vila Míla. Miloslava Lohařováměla patronát nad kostelem Sv. Jakuba Staršího, poskytla také část svých pozemků a kámen na stavbu Tešnovské přehrady. S Jaroslavem Lohařem a dcerou Miloslavou (1900 - 1982) žili v Jičíně a po jeho náhlém odchodu se obě do Bílé Třemešné přestěhovaly natrvalo. Ovdovělá Miloslava Lohařová se už znovu nevdala.
Bílá Třemešná, Vila Míla čp. 217 v podobě z roku 1904
Vila Míla čp. 217 v podobě z roku 1904
Vila Míla čp. 217 a hostinec u Kaiserů v roce 1909
Miloslava Lohařová ml. v roce 1912
Miloslava Lohařová na inspekci stavby Tešnovské přehrady v roce 1912
Hostinec u Kaiserů a vila Míla čp. 217 o pár let později, když ji Lohařovi zvětšili
Miloslavě Lohařové ml. (1900 - 1982) se tu po sňatku s E. Varnuszem narodily dcery Helena (1921) a Eva (1928). Manžel se finančně podílel na stavbě nového sboru Církve čs. husitské, zasvěceného J. A. Komenskému. V roce 1940 v manželství s J. Sudkem postavila v lesích nad obcí hotel Poklad, který se stal oblíbeným výletním místem. Její poslední muž primář M. Spěváček byl v letech 1950 - 1952 třemešenským obvodním lékařem. Dceři Heleně se v manželství s MUDr. R. Svatkem narodila v roce 1947 dcera Lidunka.
Svatba Miloslavy Lohařové s Eugenem Varnuszem, 1920
Eva (vlevo) s JUDr. Luďkem Formanem a strýčkem, baronem Otakarem Krausem, kteří oba prošli komunistickým vězením
Helena Svatková s dcerou Lidunkou
Lidunka Svatková uprostřed
Komunistický režim nejprve v květnu 1949 znárodnil lesy a myslivnu. Dcera Karla Schindlera Miloslava Lohařová, která v ní trvale žila třicet let, byla násilně vystěhována a po třech měsících v 80 letech zemřela.
V roce 1958 Místní národní výbor v zahradě umístil pomník J. A. Komenského. V jedné místnosti vily čp. 217 tehdy zřídil Pamětní síň, což se vzápětí stalo důvodem i k jejímu znárodnění. Vilu brzy poté zase prodal. Miloslava Lohařová ml. se proto s rodinou přestěhovala do Prahy.
První provizorní pomník J. A. Komenského v zahradě Lohařových, 1956
Provizorní pomník Komenského na kresbě Vladimíra Holmana
Akademický sochař Ladislav Zívr, autor pomníku Komenského z roku 1958 (zdroj aukceaukci.cz)
Pomník J. A. Komenského v Bílé Třemešné, 1958
První pamětní síň ve vile čp. 217 v Bílé Třemešné
Myslivna se zahradou v padesátých letech 20. století
Ingeborg Jäschke, potomek J. A. Komenského, navštívila Bílou Třemešnou v roce 1965
Mizející novobarokní myslivna v péči Čs. státních lesů, 1987
Myslivna po necitlivé přestavbě, 1990
V roce 1992 byly potomkům v restituci vráceny myslivna se zahradou, lesy a hotel Poklad. Eva Mlejnková, roz. Varnuszová (1928 - 2001) žila s rodinou v Praze a do Bílé Třemešné se tak mohla po letech vrátit. Rodné vily se však nedočkala, tu se jejímu synovi Petrovi a sestře Heleně podařilo odkoupit až v roce 2004. Helena Chodová, roz. Varnuszová (1921 - 2010) žila v té době v Berlíně, poslední léta života potom trávila v Třemešné.
Petr Mlejnek, prapravnuk Karla Schindlera, tu s rodinou žije dodnes. Hospodaří na zděděných lesních pozemcích, zároveň je správcem Památníku J. A. Komenského a od přelomu století zde odkrývá zbytky základů třemešenského zámku...
Kronikář obce Petr Mlejnek s prvním modelem třemešenského zámku
Pamětní síň J. A. Komenského v Bílé Třemešné v soukr. domě čp. 1 (foto Ctibor Košťál)
Pomník J. A. Komenského v Bílé Třemešné od Ladislava Zívra z roku 1958